РЕТРОАРХАЇЗУЮЧІ СИНТЕЗИ В СЦЕНОГРАФІЇ ПОЧАТКУ ХХ СТОЛІТТЯ
DOI:
https://doi.org/10.32782/hst-2023-15-92-01Ключові слова:
міф, синтез мистецтв, художній образ, сценографія, мистецькій твірАнотація
Наголошено на актуальності звернення до філософських засад етноремінесценцій та ретроархаїзучих тенденцій стилю модерн в творчості Миколи Реріха, який в Парижі, на сцені Дягілєвських сезонів здійснив синтез мистецтв та літургійного, релігійного світогляду. Мета статті – визначити сценічний синтез мистецтв як симбіоз профетичного, месіаністичного вчинку художників модерну та етнокультурних реконструкцій прадавнього світу. Методологія дослідження презентована компаративним та системним підходами, З філософських методів задіяні трансцендентальний, феноменологічний та діалектичний методи, які дають можливість здійснити філософсько-антропологічний аналіз синтезу мистецтв як динамічної цілісності в контексті можливого, наявного та постнаявного модусів існування художнього твору. Наукова новизна статті. Доведено, що ретроархаїзуючи інтенції стилю модерн є рецидивом романтизму як певного протомодерну, який був орієнтований на мистецтво Сходу, культивацію минувшини та теургізм творчості. Втім, екуменізм не є метою синте́ з Реріха. Багато інтерпретаторів стверджують, що християнство вже не виконує свою роль religare, втратило свої містичні сили, потрібно знайти певний метарелігійний синтез, а синтез індуїзму і християнства, начебто, дасть оновлення. Реріх не має відношення до подібних тверджень. Глибинна орнаментальна синтагматика його творів дає можливість відчути, наскільки динамічно, структурно та індивідуально створюється художній образ. Три складові хореїчного симбіозу – музична, хореографічна і художня – утворюють неповторний синтез, який сприймається як буквально занурення в міф. Висновки. Принципи, які сповідували Микола Реріх, Ігор Стравінський і Вацлав Ніжинський, були подібними. Їх можна охарактеризувати як ретроархаїзуючий кубізм: зрізи, злами форм звучної і зображувальної матерії в усіх контрастних реаліях цієї синтетичної і художньої поеми-драми мистецького твору.
Посилання
Ареф’єва Є.Ю. Поетика як хорея та аретея: синкретизм музики І. Стравінського. Українська культура: минуле, сучасне, шляхи розвитку : збірник наукових праць. Вип. 27. Рівне : РДГУ, 2018. С. 106 – 111.
Легенький Ю.Г. Культурология изображения (опыт композиционного синтеза). Киев : ГАЛПУ, 1995. 412 с.
Чепелик В. Український архітектурний модерн. Київ : КНУБА, 2000. 378 с.
##submission.downloads##
Опубліковано
Номер
Розділ
Ліцензія
![Creative Commons License](http://i.creativecommons.org/l/by/4.0/88x31.png)
Ця робота ліцензується відповідно до Creative Commons Attribution 4.0 International License.
Подаючи текст статті до редакції, автор погоджується з тим, що авторські права на статтю переходять до видавця, при умові, якщо стаття приймається до публікації. Авторські права включають ексклюзивні права на копіювання, розповсюдження і переклад статті.
Автор зобов’язаний:
- нести відповідальність за достовірність представленої інформації та оригінальність поданих матеріалів своєї роботи до друку;
- зберігати за собою всі авторські права і одночасно надавати збірнику наукових праць право першої публікації, що дозволяє розповсюджувати даний матеріал з підтвердженням авторства і первинності публікації у даному збірнику;
- відмова в публікації не обов’язково супроводжується роз’ясненням причини і не може вважатися негативним висновком відносно наукової і практичної цінності роботи.
Автори зберігають за собою авторські права на роботу і представляють збірнику наукових праць право першої публікації роботи, що дозволяє іншим розповсюджувати дану роботу з обов’язковим збереженням посилань на авторів оригінальної праці і оригінальну публікацію у даному збірнику.
Автори зберігають за собою право заключати окремі контрактні домовленості, що стосуються не-ексклюзивного розповсюдження версії роботи в опублікованому вигляді (наприклад, розміщення її в книгосховищі академії, публікацію в монографії), з посиланням на оригінальну публікацію в збірнику наукових праць.
Автори мають право розміщати їх роботу в мережі Інтернет (наприклад, в книгосховищі академії чи на персональному сайті) до і під часу розгляду її в даному збірнику наукових праць, так як це може привести до продуктивного обговорення її даним збірником і великої кількості посилань на дану роботу